Tudnád bár mit rejt konok, dacos hátam

Mikor magamba zártan

Túlélem halálom minden nap

S minden éjjelen

Mert át akarok látni

a földöntúli fényeken

Félek pedig fellépni az életporondra

Lépcsőin remegve visz lábam

S gondolatba megmérem

magam szorongva

Csak ijedten pislogok körbe

Minden lépcsőfokon vérem vesztem már

Csepp-csepp, de megyek rendületlen

Mert odalenn a biztonságban

nem érzem, nem tudom

mi oly taszító a csődületben

s hát odavetem magam.

Nincs páncél, nincs vért

S a tömeg cirkuszt akar, no meg vért

Oroszlánok, hiénák, s keselyűk

Szaggatnak, tépnek

Rajtam osztoznak

S belehalok. De túl is élem

S már látok át, túl a fényen

s megsúgom neked.

Szemebe nézz, s meglátod te is!

Látod, vérzek még, és fáj is

De láttam ott rajtuk túl

S elmondom neked,

Hogy tudd végre te is

Mi van fájdalmak felett

Arcod láttam,

s a fényben szemed

s a kínban hangodon

suttogtam neved

mert te vagy a fájdalmakon túl

vársz, és csak vársz

s nézed dacos hátam

hogy a könnyeim mellett a fényt

végre szemeidben megtaláltam.

hawkmoon90@hotmail.com

Tudnád bár mit rejt konok, dacos hátam

G

2005-02-14T03:44:00

Kiss Anita