Húsomba marva

körmömmel állok sötét zivatarba

csendért kiáltok. Szél se süvítse velem,

mit elvet már az értelem!

Fokozhatatlan fokozatok,

botcsinálta okozatok

vihara tép. Sebeimen foszlik a tép

ázott ,meleg földszag

vonzza testem

feküdni bele elgémberedetten,

hagyni végre a férgeket

gyártsanak hát belőlem

testetlen kísértetet

édes húsomról egyék,

csak vegyék, csak vigyék...!

Hisz erre vágynak

a nyomomba szegődött

lelketlen árnyak.

Úgy terpeszkednek énemen,

mint akik hazajárnak.

Csak befogni számat:

ne kapjak szót, ne vegyek levegőt...

Ó merre van már a tisztes alázat,

mikor ellenfelem-

ben akarva keresem

mit tisztelhetek? Nemes küzdésben

nem követem monoton,

át felszentelt szobrokon,

kiáltó szavakon át

minden láb- és hangnyomát.

Nem! Küzdésben nem tiporni

vágyom, nem gyilkolni, csak sújtani

ki áttipor az igazságon.

Negédes, fényes műmosoly,

mögötte drága műfogsor,

idegsejt selejt kapaszkodik

mint a rák mindenki másba,

hogy öltöztesse magát

talmi csillogásba.

Ázott földszag vonzza testem,

ez a világ nem oly tiszta,

mint amit kerestem.

Kiss Anita

2005-07-27T15:46:11