Csak így lehet

Úgy nyitnék ki minden ajtót magamban

tárnám szélesre, hogy láss, hogy érts!

Kétértelmem helyett kapna helyet

az értelmem egy nyílt oázisban

bennem, csak neked.

Nehéz, míves borítót tennék magamra,

hogy olvass bennem.

Ott virítana minden sejtem,

öröklött vérem,

álmom, és valóm, dicsőm, és átkom

fehéren-feketén. Előtted, hogy

gondolatként olvadjak szét benned,

siklanék észrevétlen a tudatod

minden apró szegletébe.

Hogy ne kelljen engem mindig keresned.

De egyedül nem tudom.

Kettéosztott parázna lélek

szétszaggatva bennünk.

Vággyal foltozza a lét,

remegve égeti be a szakadás helyét,

hogy őrjöngve a szent pillanatban

keresd, s találd meg a másikat

a zuhanó önmagadban.

Testbéklyóban, vágykar-bilincs

szorítja valód, s enged így szabadon.

Remegő lüktető sóhajjal repülsz,s zuhansz,

oda, ahol a semmiből fogansz

újra, és újra. Oda, ahol minden zár, ajtó

lepattan, ahol nincs mélység, nincs titok.

Ahol te magad vagy a tiszta önvaló

szétolvadva bennem, a mindenség.

És körülötte én magam is szabad,

maga a rád fonódó szabadság vagyok.

Kiss Anita

2005-04-25T01:25:42