A néma királyfi

Üres cigarettásdoboz lettem

Elszívva minden gondolatom,

Mint a csikkek hevernek bennem

Vadul szétnyomva,

türelmetlen újakkal,

mik előtte hajamba túrva

körmüket vájták üres homlokomba.

Csak nézek az ablakon át,

Megfejteni vágyva az éjszakát

Messze-messze látni

Önmagam örvényén túl

Át az örökös belső háborún.

De nem látom

csak az ostoba fényeket

Emberbőrbe bújt,

Rémisztő kísérteteket.

Kiélt örömlányként suttogó világot,

Mely a rárakott vastag,

megkeményedett púderen át,

ígérgeti a lét sarkán

a kósza öröm mámorát.

Kóborkutyaként az utcákat járó

Gazdag hontalanokat,

Kik sokadik házuk kulcsát rázva

Kötötték magukat

Láthatatlan pórázra.

Csak nézek az ablakon át,

Megfejteni vágyva az éjszakát.

Látni benne, a fényes éjben

A hideg téli sötétségben...

Megírni, elmondani mind

Ami belülről szétfeszítve engem

Kutatni vágyva űz,

Démonaim sötétjében.

S a reccsenő pamlag a hátam mögött,

Majd lassú léptek, halk neszek

Óvó szempár rámtekintve,

Míg válságomban szenvedek.

Mert ő tudja, s tudta mindig:

Kutatni vágyom,

s vonz mind, mi titok

Cigarettát gyújt nekem,

S szemébe nézve tudom,

Önmagam tüzén egyedül hagyva

Örökre elkárhozom.

Csöndben tart távol magamtól,

S a rideg kinti

átláthatatlan falaktól,

A magam magányára

benne a feloldozás

Mit kerestem mind,

nála már rég megfejtve,

mert nincs válasz,

csak önmagam másban feledve.

Míg rátalálok benne magamra,

Ő képes volt, szeretve csendben kivárni

Féltőn óvva minden rezdülésem

a bölcs, néma királyfi.

A néma királyfi

G

2004-12-07T00:20:00

Kiss Anita